home

Vinterkrigen av Aleksander

=**Vinterkrigen, da Sovjetunionen angrep Finland høsten 1939**=

==

Vinterkrigen startet da Sovjetunionen angrep Finland den 30. november 1939, kun tre måneder etter utbruddet av andre verdenskrig. Angrepet ble internasjonalt fordømt og førte til at Sovjetunionen ble utestengt fra Folkeforbundet.

Sovjetunionen krevde i forhandlinger høsten 1939 at Finland skulle avstå landområder på det karelske nes, fordi Sovjetunionen mente at den finske grensen var for nær Leningrad hvor Sovjet hadde planer om å plassere sin egen krigsflåte. Finland avviste dette kravet, men tilbød Sovjetunionen andre områder. Etter påståtte finske grenseprovokasjoner i sovjet grensebyen Mainila, angrep Sovjetunionen Finland den 30. november. Sovjets leder, som da var Josef Stalin hadde forventet å media type="youtube" key="mjv6Jnd73Fc" width="425" height="350" align="right"erobre hele landet innen slutten av 1939, men den finske motstanden sinket og stoppet de tallmessig overlegne sovjetiske invasjonsstyrkene.

Finland fikk lite støtte fra utlandet, men de ble tilsendt våpen og frivillige, men ingen militære styrker. Et britisk-fransk ekspedisjonskorps ble etablert, men forlot aldri britiske eller franske havner. Finnene holdt stand frem til 13. mars 1940, da de undertegnet en fredsavtale. Finland ble tvunget til å avstå 10 % av sitt territorium og 20 % av sin industrielle kapasitet, som hovedsakelig var skogsindustri til Sovjetunionen. 10 % av befolkningen måtte flykte fra sine hjem og eiendommer.

12. oktober 1939, noen uker før krigen brøt ut, ble forhandlingene i Moskva mellom Sovjetunionen og en finsk delegasjon utført. Delegasjonen til Finland besto av Stockholm-ambassadør Juho Kusti Paasikivi, Väinö Tanner og Moskva-ambassadør Aarno Yrjö-Koskinen. I det første møtet kom Stalin og Molotov med tre forslag til finnene. Her er hovedforslagene fra Sovjet til Finland:


 * Finland skulle leie ut havnebyen Hango og omkringliggende områder til Sovjetunionen for en 30-års periode. Der skulle det opprettes en marinebase forsvart av kystbatterier tilsvarende batteriet ved Paldiski på den andre siden av Finskebukta, så man kunne sperre innseilingen. På denne basen ville Sovjetregjeringen utstasjonere ett infanteriregiment, to luftvernsseksjoner, to flyregimenter og en panserbataljon tilsvarende 5000 mann.
 * Den sovjetiske marinen skulle få anvende Lappvik nær Hangö som ankerplass.
 * Finland skulle avstå noen øyer i Finskebukta (deriblant den befestede øyen Mustasaari) og øyen Björkö.
 * Den finsk-sovjetiske grensen på Det karelske nes skulle flyttes 25 km vest fra Leningrad, hvoretter grensen skulle gå fra Lipola til sørkanten av Björkö by.
 * Finland skulle avstå den vestre delen av Fiskerhalvøya ved Nordishavet.
 * Befestninger på det Karelske nes skulle destrueres på begge sider av grensen.
 * Den finsk-sovjetiske ikke-angrepspakten skulle forsynes med en tilleggsklausul om at ingen av partene måtte tilslutte seg noen statsgruppe eller allianse, som direkte eller indirekte var rettet mot motparten.
 * Sovjetunionen ville ikke motsette seg en befestning av Åland, forutsatt at ingen fremmed makt, heller ikke Sverige , deltok i befestningen.

(**Kilde**:Koch, Hans Dahlerup: side 31)

Den finske motstanden skapte forbauselse og beundring i mange andre land, og flesteparten av omverdenen støttet finnenes sak. Når vinterkrigen brøt ut hadde ikke 2. verdenskrig gått ut for fult og det var vinterkrigen sammen med innovasjonen av Polen september 1939 som ble sett på som konflikten i Europa i denne perioden, og fikk derfor mye omtale i de andre europeiske land.
 * Sympatien fra Norden **

Spesielt i Norden fikk den finske saken folkets sympati. Både Sverige, Norge og Danmark sendte blant annet våpen og andre nødvendige forsyninger til soldatene. Dette var det «Finlandshjelpen» som fikset, organisert av «Foreningen Norden». I Sverige ble «Svenska Frivilligkåren» opprettet, som bestod av ca 8 400 svensker, 1000 dansker og 700 norske som ble sendt som frivillige soldater for å hjelpe Finland. Ved krigens avslutning 13. mars hadde dette frivillige korpset lid 28 drepte, 50 sårende og 140 frostbittsskadde.

Det norske folk gav stor sympati for finnene. Foruten de 895 norske frivillige som tjenestegjorde i den Svenska Frivilligkåren på finsk side, ble det også satt i gang innsamlinger av penger og forsyninger omkring i Norge for å støtte finnenes sak. Dette innebar en spesiell finsk dag holdt under Holmenkollrennene i Oslo for å innsamle penger til finnene. I alt ble det innsamlet 50 000 par sko, 100 000 ryggsekker fylt med forsyninger og 16 000 ulltepper ble sendt til Finland. Innsamling av geværer og hjemmestrikkede skytehandsker fant også sted.

[] [] Koch, Hans Dahlerup: side 31
 * Kilder:**